Det är synd om Svenssons i Katthult som har en sån illbatting till pojk.
På gården Katthult i Lönneberga i Småland bodde pojken Emil.
Han gjorde fler hyss än det fanns dagar på året. Det gillade inte folk.
God dag, kära mor. Vi har gjort en liten insamling här.
Vi tänkte att det skulle räcka till att skicka Emil till Amerika.
Emil är en rar gosse. Vi älskar honom precis som han är!
Emil!
Emil sjunger Du käre lille snickerbo, här kommer jag igen
Nu är det bråttom kan du tro, nu är det klippt igen
Snickerboa hoppfallera å'snickerboa hoppfallerej är bra å'ha hoppfallera
För stackars mig hoppfallerej
Till snickerboa ränner jag när det är nåt jag gjort
Men farsan löper också bra, fast inte lika fort
Snickerboa hoppfallera å'snickerboa hoppfallerej är bra å'ha hoppfallera
För stackars mig hoppfallerej
Förgrymmade unge, vänta du bara!
Skicka Emil till Amerika... Jag har aldrig hört på maken!
Amerikanerna har ju inget ont gjort oss-
-så varför skulle vi dyvla på dem Emil?
Det står i tidningen om den hemska jordbävningen där borta.
Jag menar, det vore ju för mycket om nu till på köpet Emil...
Gå ut i ladugården och mjölka. Det är det enda du förstår dig på.
Nån rättvisa får det vara. Amerikaner ska inte ha allt elände.
Jag byter gärna med dem. Jag skriver till dem:
''Här har ni Emil. Skicka hit den där jordbävningen i stället.''
Oj!
-Förgrymmade unge! -Emil! Emil!
Hör du! Öppna!
Snickarboden kunde haspas både från ut- och insidan.
Ofta tyckte Emil det kändes lugnare att haspen på insidan låg på.
Emil! Öppna! Öppna, sa jag!
Sitt där då och tänk över dina hyss, så du inte gör om dem igen!
Det är nyttigt för dig...att tänka!
Det skadar ingen att tänka, inte att tälja trägubbar heller!
Att tälja trägubbar var han van vid. Han hade en vacker liten samling.
Och fler skulle det bli om han fick leva och ha hälsan.
Varje kväll skrev Emils mamma upp hans hyss i en skrivbok.
Hon fick så småningom ihop en vacker liten samling, hon också.
En gång när Emil ville ha pengar tog han med några till söndagsskolan.
Han kanske kunde göra en affär med fröken.
Fröken!
Vill fröken köpa de här?
-Vad ska jag med dem till? -Lära de andra att inte bli så hemska.
Emil visste vad han var för byting.
Skulle han glömma det, så kunde alltid Lina tala om det för honom.
Den är det inte lönt att ha i söndagsskolan.
Han kommer aldrig till himlen.
Såvida inte de behöver nån hjälp med åska.
-Tacka vet jag dig, lda. Du är snäll. -Emil gör inte hyss jämt.
Även om han inte gör hyss själv, så råkar han illa ut.
-Jag har aldrig sett maken till unge! -Jag tycker om Emil.
Att Lina inte tyckte så mycket om Emil har du väl förstått.
Gissa vem hon tyckte om? Ja, just det. Alfred.
Alfred sjunger Så går hela veckan, alla dagar och år
Jag går...
l skimrande bruddräkt så vit som en snö
kom djurtämjarns dotter en blomstrande mö
Hon lovat att giva en främling sin hand
l morgon går färden till främmande land
Du kommer väl ihåg vad du har lovat? Att vi ska gifta oss!
Ja, nog kan jag gifta mig med dig, men det är väl ingen brådska.
Nästa år.
Du blickar så ömt, du mig säkert förstår
Förlåt, käre vännen, jag torkar en tår
Hör hur din brudgum nu ropar igen: Farväl nu för alltid, min älskade vän
Farväl nu, för nu går Emil och jag och badar.
Emil och Emil...!
De skrattar
-Du och jag, Alfred. -Tror jag, det. Du och jag, Emil.
Emil och Alfred tyckte om varandra. Alfred hade lärt Emil många saker.
Det var så med Emil att han ville kunna allt som Alfred kunde.
Hostar
-Ah hjälp! -Nej du, Emil.
Alfred behövde inte vara ängslig. Det var enda gången Emil snusade.
lda sjunger Lille katt, lille katt lille söta katta
Vet du att, vet du att det är mörkt om natta
Lille gris, lille gris lille söte grisen
Om du frys', om du frys' så gör eld i spisen
Lille ko, lille ko lille söta koa
Det var ho', det var ho' ho' som sket på broa
Lille mor, lille mor lilla söta mora
Ho' fick skor, ho' fick skor men de var för stora
Lille far, lille far lille söte faren
En sån kar', en sån kar' det är tur vi har 'en
Lille ja', lille ja' lilla söta lda
Jag vill ha, jag vill ha rotemos till midda'
Rör du, Emil. Det är bra.
Anton! Anton och Emil, det är mat!
Förgrymmade unge!
Öppna!
Alma, har du sett?
Emil ville göra pappa glad, så han och Alfred gick för att fånga kräftor.
Titta!
Där är en!
Där, du!
Jag tycker om att vara uppe om natten och fånga kräftor med dig.
Du skäller aldrig på mig. Du skäller aldrig på nån.
Jag kan inte skälla om jag inte blir redigt arg-
-då blir jag så förjordat arg att jag inte får fram ett ord.
-Det tycker jag bara är bra. -Ja.
Nu ska allt pappa bli häpen när han får se alla de här kräftorna.
Jag sätter dem i kammaren, så han får syn på dem så fort han vaknar.
Klockan slår
Aaaa...aaaah...!
-Vad i alla tider är det? -Den förgrymmade ungen!
Emil, kom hit! Emil!
Emil!
-Hjälp mig då, Alma! -Ja, ja...
Kvicka på, Alma! - Skratta inte åt eländet!
Emil, vakna! Vakna!
Emil, du ska få se nåt roligt.
/ tre dagar åt de kräftor i Katthult . Emil rensade kräftstjärtar-
-och sålde till prostinnan. Alfred och Emil delade lika på pengarna.
Du är knepig i affärer, Emil. Du blir en redig affärsman när du blir stor.
Sista onsdagen i oktober var det höstmarknad i Vimmerby.
Varenda människa for dit för att träffa folk, skaffa sig fästmän-
-och äta polkagrisar, dansa schottis och komma i slagsmål.
Katthultarna skulle också dit.
-God morgon, Alfred. -God morgon.
l dag, Alfred. l dag tycker jag att vi tar och smäller till.
-Med vad då? -Förlovningen, din dumming.
l dag ska det bli en helt annan smäll, enligt tidningen.
-Tror du verkligen kometen kommer? -Står det i tidningen, är det väl sant.
Folk väntade på att en stor komet skulle komma.
Det hade stått i tidningen att just den 3 1 oktober skulle den komma-
-och kanske krossa hela jordklotet.
Klart att fulingen kommer när det är marknad och man ska ha lite roligt.
Den kanske kommer först till kvällen, så man hinner med det mesta.
Vad fin du är, Lina.
Glöm inte att mata hönsen och grisen-
-och se till att katten inte går in i salen.
Stackars Krösa-Maja, du ville väl också följa med.
Jag vill dö i Lönneberga, där jag bott.
-Ska du dö, Krösa-Maja? -Vem vet?
Ramlar det stora kometer i skallen lär man dö.
Kom här, lda. Du kan sitta i mitt knä.
Adjö med dig. Jag ska väl köpa med lite Vimmerby-kringlor till dig?
-Om jag lever, annars kan det kvitta. -Det ska vi väl ändå hoppas.
Ska du köra, Emil? Ja, kör, det gör du inte dåligt.
De sjunger -Min märr ho' lunker fälle mä' -Fast ho' så knägerbenter ä'
-Pinner och ve kan ho' väl dra -Traver det gör ho' tämligt bra
Jullan är gammal. Snart orkar hon inte mer.
Jag tycker att vi ska köpa en ny häst på marknaden.
Ska vi inte skaffa en ny piga också? Jag skojar bara, Lina.
Nej, Jullan får nog hänga med ett par år till.
Då kan väl Lina också hänga med ett par år till.
Lite karameller ska du köpa hem åt gubben.
Hon sjunger Att häcka i säven som förut om åren
Vi byggde vårt bo uti kärlek och tro
Vi tar en tur bort mot kreatursvallen, även om vi inte ska köpa nåt.
-Du också, Alfred? -Nej, vi ska gå till konditoriet!
lda, vi går och säljer våra ägg och vår ull. Det blir roligt.
Vi ska köpa en ny skrivbok också - till Emils hyss.
Ja, det glömmer jag inte.
-Vi ska på middag hos fru Petrell! -lnte glömmer jag en sån sak.
Jag är inte galen på det viset.
Pass upp!
Det är ett bra pris för en sån ko. Nej, 80 ska jag ha.
Nu håller du dig i skinnet. Begriper du det?
-Ska du köpa en kviga? -Nja...
-Jag råder dig att slå till direkt. -Jag ska se mig om lite först.
-Vad heter han? -Lukas.
Det skulle passa precis till vår Markus. Hur gammal är han?
Åh, en sån fin häst du är! Dig skulle jag vilja ha.
-Ja, den är inte illa. Vad kostar den? -300.
-Är inte det lite mycket? 250, kanske. -Nej, 300.
Tänk om Emil hade haft 300 kronor. Men var var pappa?
Att klämma fram 300 ur pappa vore som att klämma dem ur hälleberget.
Emil slet i flera som han trodde var pappa, men det var alltid nån annan-
-aldrig Anton Svensson från Katthult i Lönneberga.
Känner nån igen den här lille gossen?
Hans far har kommit bort!
Emil!
Förgrymmade unge, måste du ge dig i väg det första du gör?!
-Kom, det är en häst du måste se. -Här ska inte köpas nån häst.
Du kan väl titta i alla fall. Det kostar inget.
-En, två, trehundra. -Tackar!
-Det är väl en snäll häst? -Ja visst.
-Varför är den inte skodd? -Den är bara tre år.
-Det finns väl en hovslagare i stan? -Ja visst.
Emil lille, gråt inte. Vi kunde ändå inte ha köpt hästen.
Den kostade för mycket. 300 kronor.
Det förstår du väl? Emil...
Nu går vi till torget.
Där ska jag köpa en strut polkagrisar till dig. Kosta vad det kosta vill!
Alfred, att du ska vara så omöjlig. Alla förlovar ju sig.
Vissa går på vilka stolleprov som helst, andra tänker sig för.
-Sån är jag. -Jag tycker du kan köpa mig en ring.
Bjuder på kaffe, det gör jag. Och jag håller om dig lite ibland-
-sen är det stopp. Nej, nån ring köper jag inte.
-Vi är ju fästfolk! -Där kommer husbonden och Emil!
Alfred! Du må tro att jag har sett en häst. Lukas heter han.
Det är precis en sån häst som vi skulle ha.
Det var en tjock farbror som köpte den. Jag får aldrig se den igen.
-Jag tror att du är ledsen. -Det är klart att jag är.
Jag ska köpa nåt åt dig. En lergök, vill du ha det? Kom!
Emil fick sin lergök, då kändes det lite lenare inne i honom-
-där allt det ledsna satt.
-Lergök kan du köpa... -Ah...
Lina har försökt 1 7 gånger att få med mig in i butiken där nere.
Du förstår väl varför!
Om jag inte hade stretat emot, vet man inte hur det hade gått.
-Jndrar när kometen kommer. -Vill du det?
-Mig kvittar det vilket den gör. -Var glad nu. Vill du ha en lergök?
Nej tack!
Alfred och Lina ska se till Markus och Jullan och äta sin matsäck.
-Vill du ha några smörgåsar? -Nej, vi ska äta hos fru Petrell.
Var är pappa?
lnte nu igen! Jag har inte sett maken till människa att komma bort!
Nästa gång jag far till stan får han stanna hemma.
Fru Petrell var en fin fru. Det var konstigt att hon bjöd på middag.
/nte var det för att Emils mamma tog med sin goda korv till henne.
De skulle få resterna av gårdagens fiskpudding och blåbärssoppa.
Det knackar
Välkomna! Så roligt! God dag på er, allihopa.
God dag! Det var verkligen trevligt, och så längesen det var...
Fru Petrell, jag har lite korv med mig, om det skulle smaka. Håll till godo!
Vilken överraskning! Nej, men så snällt.
Och du lilla... Var är Emil?
Förgrymmade unge! Det vore lättare att hålla reda på en näve loppor.
Mitt emot fru Petrell bodde borgmästaren.
/ hans trädgård gick borgmästarens lille Gottfrid.
När två gossar av samma skrot och korn träffas-
-så tänds där liksom ett ljus i deras ögon.
Jag skulle vilja ha en sån mössa som du har. Får jag låna den?
Nej, den behöver jag själv. Men får jag låna dina styltor?
Kan du väl få, men jag tror inte att du kan gå på dem. Det är svårt.
-Tror du man kan kliva över staketet? -Du kan ju försöka.
-Lite blåbärssoppa. -Jag är så nervös i dag...
-Varför då? -Nog har ni läst om kometen?
-Jo, det har vi gjort. -Det är i dag den ska komma.
Hujedamej, det här är kanske den sista blåbärssoppa man äter.
Bäst jag får lite till.
Fönstret krossas Kometen!
Emil!
Förgrymmade unge!
Spring och hämta lite kallt vatten! Vi måste badda henne i pannan.
Ska det behöva ta sån tid att få hit lite vatten? Stackars fru Petrell.
Vi ska se om inte det här hjälper.
Det är bra att göra mycket soppa, så att det räcker vid olycksfall.
-Jag har redan kurerat henne. -Emil...!
Förgrymmade unge! Jag vet en som ska bli kurerad till snickerboa!
-Förgrymmade unge! -Anton!
Olycklige unge, nu är du visst ren.
Du har lite blåbärssoppa i örat, men det får du ha.
-Ska jag hjälpa till? -Nej, bevare oss väl! Försvinn!
Kom inte tillbaka förrän vi ska åka hem. Vält inte omkull hela stan!
Men du kan väl inte gå genom en öken utan att stöta emot här och var.
Anton...och Anton...
Snart skulle marknadsdan vara förbi, men folk fortsatte skratta och prata.
Det var borgmästarens födelsedag och kanske den sista dan på jorden-
-om den där kometen kom rykande.
Sjunger Gud välsigne vår gamla mor som går på golvet och lullar
Äh, det var en jädra häst att bära sig åt.
Många hästar har jag skott i mina dar, men aldrig maken.
Kom här med hoven.
-Det var då märkvärdigt också! -Det där klarar du inte.
-Där fick du dig en redig smäll! -Nej, nu jädrar!
Hästen bar sig åt som Lina när man kittlade henne, tyckte Emil.
-Det går inte att sko den hästen. -Lushund till bonde som inte sa det.
-Då hade du aldrig köpt den. -Jag ska stämma honom.
-Ta hästen så jag slipper se den. -Jag kan ta den!
Han skulle sparka ihjäl dig direkt.
Det var inte riktigt på allvar som han sa att han ville ge bort hästen.
Han var tvungen att komma ur knipan.
Du kan få honom, fast på ett villkor. Håll honom medan vi skor honom!
Skratt
Jag vet att du är kittlig, men jag ska sko dig i alla fall, så lugna dig nu.
Så var det. Hästen var kittlig. Han sparkade och gnäggade-
-för att han höll på att skratta ihjäl sig när nån rörde hans bakben.
Jag lovar att inte kittla dig.
Jag tar inte i benet, förstår du. Jag tar bara i hoven.
Tror du att det går bättre när du pratar med den?
Vi får väl se!
Låt bli det där, pojk. Du blir ihjälsparkad.
-Det var rackarn! -Sko nu då. Jag håller.
-Jag har aldrig sett på maken... -Han kan mer om hästar än du!
När hästen var skodd ville inte hästhandlaren ge bort den.
-Den här räcker väl. -Försök inte, pojken ska ha hästen.
-Det är orimligt. -Pojken ska ha hästen! Sagt är sagt!
Ja, ta den då!
Ta den och ge er av, så jag slipper se er!
Min häst!
Min Lukas!
Gottfrid! Skynda dig! Kom ska du få se!
-Vems häst är det? -Min. Jag ljuger inte.
Och så säger pappa att jag är för liten för att ha en häst.
Det finns inte en enda pojke i min ålder som har häst, säger han.
-Vad fin han är. -Ja, din pappa skulle se honom.
Hur kan jag visa honom en häst när han sitter där inne och håller kalas?
Nej, det förstår jag. Det får vi ordna på nåt annat vis.
''Vimmerbys störste son genom tiderna.'' Där överdriver ni allt lite.
Fast jag måste tillstå att...rörd, det blir jag - över allt ni har sagt.
Mina vänner, jag lyfter mitt glas och dricker för allas välgång.
Hostar
Vad sa du nu då? Ser du att det finns de som har hästar?
Om du nån gång varit på ett kalas där det har kommit in en häst-
-så vet du att en del beter sig som om de aldrig sett en häst förr.
Hostar
-Är det din egen häst? -Javisst.
Det var en grann häst.
Skratt
De gapskrattade allihop.
Då kom Emil plötsligt ihåg att han skulle hem till Lönneberga.
-Hej då, jag måste i väg nu. -Ja, det är nog lika bra.
Vad du är lycklig som har en egen häst.
-Vi ska ha ett fyrverkeri i kväll. -Det skulle jag vilja se.
Jag har aldrig sett ett sånt. Vi skulle kunna provskjuta en.
Bara den här lilla hoppeloppan, då.
Akta dig, de tar futt allihop!
Hjälp, det brinner!
Hjälp! Kalla på brandkåren!
-Kometen! -Hjälp, den kommer!
Ja, nu har jag äntligen sett ett fyrverkeri.
Ja, nu har du minsann sett ett fyrverkeri!
Sjunger Hej hopp min far, sicken häst jag har Sicka ben och lår, sicka skutt han tar
Emils pappa var mycket nöjd med sin Emil.
Han hade skrämt vettet ur hela Vimmerby-
-men han hade skaffat en häst helt gratis.
En sån pojk hade ingen i socknen. Han skulle slippa snickarboden.
Sjunger Här kommer käre far i Katthult, en betydlig karl!
Det var fasligt vad du är munter.
Han sjunger Min märr ho' lunker fälle mä' fast ho' så knägerbenter ä'...
Jo, som jag sa: Här kommer käre far i Katthult - en betydlig karl!
Emil sjunger Tycker du som jag så rider vi för då känner, känner jag mig fri
Lille häst lille häst såna skutt du tar sitter svansen, svansen ändå kvar
Så far och flyg och ryk och ränn och bom-sicka-bom är du med på den
Och tut och tjut och tjosan sen och bom-sicka-bom vad det small i den
Bom-sicka-bom är du med på den Bom-sicka-bom är du med på den...
Det blev alltmer höst. Dagarna blev gråare och mörkare i Katthult-
-och hela Lönneberga och hela Småland.
Hu vale!
Lina tyckte inte om att gå till ladan klockan fem på morgnarna i mörkret.
Korna råmar Ja, ja...
Ja, jag kommer.
Hon sjunger Och sviker du mig nu så slocknar min sol
Då brister av ångest mitt bröst
Då finnes på jorden från pol och till pol
Ej någon som skänker mig tröst
Lina tyckte det var tröstlöst om hösten, fast vissa saker gillade hon.
/bland var det husförhör.
Är det vi som ska ha husförhöret den här gången?
Om söndag om åtta dar. Då gäller det att du svarar rätt.
Husförhör, det är nåt jag tycker om.
Fast inte alla frågorna. lbland vet jag inte vad jag ska svara.
Nej, du är inte särskilt hemma på biblisk historia.
Men det vet väl prosten om, så han ger nog bara lätta frågor.
Vad Lina såg fram emot var all den goda maten.
Alla fick vara med vid husförhör, till och med hjonen i fattigstugan.
Husförhör vet du väl inget om.
Förr var man tvungen att veta vad som stod i Bibeln och katekesen.
Prästen tog ibland reda på hur mycket de kunde.
-Måste de verkligen förhöra mig? -Du säger jämt fel. Så här är det:
''Vi skola frukta och älska Gud så att vi fruktar och älskar vår äkta maka.''
''Vi skola...älska och frukta... vår älskade maka.''
Äsch, du kan ju inget lära dig!
Och Gud sade: ''Låt oss skapa människor till vår avbild.''
Han skapade först mannen - Adam.
Sen skapade han kvinnan - Eva. Vilket betyder ''allt levandes moder''.
Gud välsignade dem och sade till dem:
''Varen fruktsamma och föröken eder''...
Prosten berättade länge och väl om Adam och Eva i Edens lustgård-
-de första människorna på jorden. Han trodde att alla lärt sig det.
Lina, vad hette nu våra första föräldrar?
Tor och Freja!
Emils mamma skämdes. Tor och Freja var gamla gudar-
-som folk trodde på för tusen år sen innan de hört ett knäpp om Bibeln.
Lina, minns du inte att de första människorna hette Adam och Eva?
Javisst, ja! Och Gud skapade dem till sin avbild.
Just det. Först skapade han mannen och sen...
Sen skapade han kvinnan av ett rivjärn.
lnte ett rivjärn, utan ett revben.
Javisst, ja...så var det ju...
Du skapades också till Guds avbild. Har du besinnat det?
-Jag har inte tänkt på det så mycket. -Du är ett Guds underverk.
Förstår du inte det märkliga i att han har skapat dig?
Själva mig var väl inte så märkvärdigt att göra...
...men alla krumelurerna jag har i öronen måste ha varit mariga.
Skratt
Emils mamma tyckte att det var som om Lina skämde ut hela Katthult.
Tor och Freja... Du är och förblir en hedning.
De rör ihop så mycket. Varför ska just jag hålla ordning på allting?
-Det är snart färdigt. -Ett sånt överflöd på Guds gåvor.
Biblisk historia är det viktiga-
-men du lägger mer an på köttbullar, sallad och ostkaka!
Allt har sin tid. Katekesen har sin tid och ostkaka har sin.
Ja, ostkaka hade i sanning sin tid.
-Det var en god ostkaka! -Det var roligt att det smakade.
Lille Emil, vill du vara snäll och stänga för hönsen. Det var bra.
Mer att dricka?
Här har du en brödbit, Lukas. Min fina häst.
Jag har inget med åt er, men när jag kommer tillbaka ska ni få kalasmat.
Bortom svinhuset låg dasset. Ja, det kallades så på den tiden.
Det finare namnet var Trisseboda, döpt efter drängen som byggt det.
Sjunger Nu haver jag haspat, nu haver jag haspat precis överallt!
Emil!
Nu haver jag haspat precis överallt!
Emil!
Ah...
Ja, det är klart det, att fällkniven skulle ligga i vardagsbyxorna.
Emil!
Det måste komma nån förr eller senare, men den blir det synd om.
Den förste som kommer dräper jag.
Det var orättvist och inte snällt av Emils pappa-
-men man får ju förstå att han var arg.
Det är kommunens skyldighet att reparera prästgården snarast möjligt.
Yttermera behöver fattigstugan ses över, men det är en senare fråga.
-Vad gör du här? -Leker med galoscherna.
Vet du vems galoscher de här är? Det är prostens.
''Sålunda! Yttermera!''
Nu ska jag ut, om det så ska bli genom gluggen.
För nu är jag arg!
Om man bara är arg, så går det!
Vad gör en kyrkvärd som hänger halvvägs ut i regnet från dasset?
Skriker på hjälp? Nej, han känner Lönnebergaborna.
Om det här kommer ut, så blir det ett flatskratt som inte tystnar-
-så länge det finns nån vid liv i Lönneberga och hela Småland.
-Husförhör tycker inte jag är roligt. -Det är bra för grisarna.
Så här fin mat får de aldrig annars.
Emil!
Hämta Alfred, och säg åt honom att ta med ett kilo dynamit.
Nu ska Trisseboda jämnas med jorden!
Kom genast, Alfred. Ta med dig ett kilo dynamit, om du har!
Ett sånt elände. Det där med dynamit hade inte Emils pappa menat.
Det blev nödvändigt att såga loss honom.
Vänta du tills jag kommer loss, då blir det inte roligt för dig!
-Varför står du där med paraplyet? -För att det inte ska regna på dig.
Jag är genomblöt i alla fall. Jag får säkert lunginflammation.
Du blir nog inte förkyld. Det viktiga är att man håller sig torr om fötterna.
Ja, det stämmer. Nu ska det här snart vara klart.
-Oj, oj, oj...! -Nu du!
Emil! Förgrymmade unge! Vänta!
Emil!
Öppna1
Tänk, jag hör inte.
De sjunger Så går en dager från vår tid
Och kommer icke mer
Och helgen natt med Herrens frid
Till jorden sänkes ned
Men det förbliver...
-Var har du varit så länge? -Det tar vi efteråt.
...Herre full av nåd
Och våra nätter, våra dar
Du tecknat i ditt råd
-Tack så mycket för i dag. -Tack så mycket.
-Vi får tacka vårt värdfolk för i dag. -Titta!
-Vad är det nu då? -Är det Emil som varit framme igen?
-Den här är inte min. -Är inte de prostinnans?
Det dröjer innan jag kommer till Katthult igen.
Adjö då.
Adjö då...och tack.
På Katthult sätter aldrig jag min fot mer! /nte min galosch heller!
Men livet i Katthult gick vidare.
Emil!
Och allting var sig likt.
En kväll satt de i köket och sysslade var och en med sitt.
Lina sjunger Det växte upp en blomma på Oleannas lilla grav
Den blomman ska betyda att Oleanna trogen var
-Jävlar! -Skar du dig?
Det blir inte bättre för att du svär. Jag vill inte höra svordomar i huset.
Vänta lite nu, Alfred, så ska du få se här.
Det var väldigt vad det blöder. Så där, ja!
Nu kan jag tälja räfspinne igen.
Alfred och Emil täljde räfspinnar. Det var ett bra vintergöra.
Alla räfsor skulle ses över så att de var i ordning när våren kom.
Skrik
-Du hindrar Lina i hennes arbete. -Vem ska jag då göra det på?
-Det måste vara nån som är kittlig. -Då är jag den rätta.
Aah!
Strax före jul kom den första snön.
Jtav alla spöken jag sett, var det i prästgården det hemskaste.
Han stod på vinden och han hade inget huvud.
Det har inte du heller, Krösa-Maja. Skräm inte upp barnen.
-Jo! Hade spöket inget huvud? -Nej, nu säger jag det inte.
Lina sjunger Det bodde en bonne vid sjöastrand Det blåser kallt väder från sjön
Och tvenne döttrar det hade han Det blåser kallt...
Vad det snöar! Har ni sett, va?
Och nordlig vind, då blir det urväder. Hur ska jag då komma hem?
-Du får ligga i kökssoffan med Lina. -Om du ligger still, jag är kittlig.
Ligg själv still, dumma tös.
-Mår du inte bra, Alfred? -Det värker i min tumme.
Har det inte blivit bättre än? Det får vi lov att titta på.
Gud bevare, vad det ser ut. Det är blodförgiftning.
-Är det blodförgiftning? -Nej, så farligt är det inte.
Jag lägger på ett sublimatomslag, men är det inte bättre i morgon...
...är det bäst att du låter doktorn titta på det.
-Det är blodförgiftning! -Blä, blä, blä!
-l våras sa du att jag hade lungsot. -Ja, så som det rasslade i lungorna.
Den natten snöade och stormade det över hela Småland.
Alfred får hänga på snöskoveln hela dan, fast det är ändå förgäves.
-Varför kommer inte Alfred och äter? -Han brukar passa måltiderna.
Han kan väl aldrig vara sjuk?
Bra att Emil skottar till snickerboa. Man vet aldrig när det kan behövas.
Dumma Lina, hon förstod inte att Emil var på väg till Alfred.
-Är det du, Emil? -Ja. Gud vad kallt här är.
Varför har du inte eldat? Vad är det med dig, Alfred?
Jag vet inte.
-Ska du inte komma och äta? -Jag är inte hungrig.
Emil blev orolig. Om Alfred inte var hungrig, så var det nåt allvarligt.
När Emil fått fyr i spisen hämtade han sin mamma.
De kom allesammans, för nu var de oroliga för Alfred.
-Gud hjälpe mig som det ser ut! -Det är blodförgiftning.
När de röda strimmorna når hjärtat så dör han.
-Tyst med dig! -Så gick det för Johannes i Bäckhult.
Han dog av blodförgiftning.
Pigan i Bastefall dog också av blodförgiftning.
-Nu ska du vara tyst, Krösa-Maja. -Jösses...
Nu ska vi inte ge upp Alfred för det. Det finns bot.
Gräv ner en hårlock och en bit av hans skjorta mitt i natten.
Men det måste vara norrläge. Sen måste en besvärjelse till.
Tvi, tvi, tvi, från hin onde är det kommit, hän till honom far. Tvi, tvi...
Det räcker med de besvärjelser som Alfred hävde ur sig när han skar sig!
Om ingen gör nåt, får han väl ha det som det är.
-Fattar du inte att han blir bra snart? -Ja, ja, visst blir han frisk.
Visst blir du bra igen. Det begriper väl jag.
Men jag begriper inte hur likkistan ska komma in genom dörren.
-Vi måste ta Alfred till doktorn! -Det går inte i det här vädret.
Vi vill hjälpa Alfred på alla sätt, men du ser väl hur mycket snö det är.
Det bryr jag mig inte om!
-Han kan inte bara ligga där och dö! -Nej, det får vi hoppas.
-Kör honom till doktorn då! -Det går inte.
Jag som hade tänkt att vi skulle gifta oss till våren, men ajöss med det!
Här sitter jag med fyra lakan och ett dussin handdukar!
Ja, du har då bekymmer också...
-Mamma... -Det går inte, Emil lille.
Då förstod Emil hur det var. Det fanns ingen hjälp att få.
Emil satt hos Alfred hela dan. Det var den längsta dan i Emils liv.
Är det du, Emil?
Han hatade snön så hett att all snö i hela Småland-
-borde ha smält av det, men världen skulle visst förgås i snö.
Är det du, Emil?
Hur är det med dig, Alfred? Här ska du få lite köttsoppa.
-Jag vill inget ha. -Alfred, bara lite.
Du kan inte ligga och svälta ihjäl.
Nej tack... Låt mig vara i fred, bara.
Emil, du måste i alla fall äta lite köttsoppa.
-Mamma, vad ska vi göra? -Ja, om jag bara det visste.
Jag vet inte.
Alfred... Alfred!
Oj, stackars Alfred. Är du så förbi?
-Låt honom vara i fred. -Du ska gå och lägga dig nu.
Det kan du inbilla dig. Jag ska ligga här på golvet.
Och så blev det. Emil hittade en gammal madrass och en hästfilt.
Katten jamar
Kom då! Kiss, kiss, kiss!
Alfred stönar
Natten gick och Emil kände mer och mer hur fel allt var-
-och hur det snart skulle vara för evigt för sent att ändra på det.
Stönar
Klockan fyra på morgonen bestämde Emil vad han skulle göra.
Alfred skulle inte ligga där i sin säng och bara dö.
Nu ska vi till doktorn, Alfred. Hör du mig?
Emil måste i väg innan nån hindrade honom. En timma hade han på sig.
/ngen vet hur han bar sig åt och hur han slet under den timmen.
Nu är det jag som bestämmer, Lukas. Vi får skynda oss innan Lina vaknar.
l väg nu, Lukas!
Snö överallt, men Lukas hade varit i Mariannelund många gånger.
Kanske visste han djupt inne i sitt hästminne hur vägen gick.
Dra på, Lukas!
Dra då!
Emil var stark och han skottade snö så att han aldrig glömde det.
Man blir så stark när man måste, förstår du, Lukas.
Tänk om pappa hade rätt när han sa.: ''Det går inte, Emil. ''
Det måste gå, Lukas!
Dra nu, Lukas!
Dra!
Dra, Lukas!
Skriker
-Lever du än, Alfred? -Nej, nu är jag nog död.
Snyftar
Titta, där är pannkaksstället! Jag går och hämtar hjälp!
Vad i alla tider? Det är väl inget väder för en unge att vara ute i.
Kan du hjälpa mig? Jag har Alfred i släden och han är så sjuk.
-Vi sitter fast. -Var är far din, du är väl inte ensam?
Jo...jag är ensam.
-Men Alfred är ju så sjuk. -Äh, jag får väl hjälpa dig då.
Tack så väldigt mycket, men Lukas är alldeles slut. Han orkar inte längre.
Kan jag inte få låna din häst den sista biten?
Har du gett dig ut i snöyran, så får du väl ha din gamla hästkrake.
Jag kan inte längre, Alfred!
Alfred, är du död?
Du och jag, Alfred.
Bjällror klingar
-Är vägen till Mariannelund plogad? -Om du skyndar dig.
Snart är det nog samma elände igen.
Sätt fart!
-Nästa, var så god. -Alfred ligger ute i släden och dör!
Ge er i väg, gubbar och gummor. Jag har annat att göra.
Emil blev rädd. Tänk om det var för sent, om det inte fanns nån bot.
Du får allt jag har om du gör honom bra, min häst också. Tror du det går?
Behåll hästen. Jag gör ändå allt jag kan, men jag kan inte lova nåt.
-Är det du, Emil? -Ja, men han måste gå ut ett tag.
-Jag är tvungen att skära upp lite. -Han är rädd. Det är bäst jag stannar.
Har du klarat att ta honom hit, så klarar du väl det också.
Emil höll Alfred i den friska handen medan doktorn skar i den andra.
Alfred varken skrek eller grät. Det var bara Emil som grät lite.
Fast tyst, så att det inte märktes.
-Du och jag, Alfred. -Tror jag det! Du och jag, Emil.
-Jaså, du kommer hem nu, Alfred? -Det kan du tacka Emil för.
Äsch!
Jag har alltid tyckt om Katthults pojk. Varför klagar alla på honom?
Lite hyss gör alla pojkar.
Mor och far! Emil och Alfred kommer!
Jojo, nu visste hela Lönneberga om Emils stora bravad.
Nu vill ingen skicka honom till Amerika.
-Nu kommer Emil. -Och Alfred!
Äntligen!
Far! De är här nu! Emil och Alfred!
Gud vare tack och lov.
Stackaren. När det upptäcktes att Emil och Alfred var borta-
-blev Emils pappa så ifrån sig att han fick lägga sig.
Han trodde aldrig att han skulle få se sin lille pojke mer i livet.
Han hade visserligen hört att Emil var i gott bevar-
-men ont i magen hade han fortfarande.
Nu är jag här igen, pappa.
Ja, jag ser det.
-Du är en bra pojk, du. -Ja, han är duktig, vår Emil.
-Är du mycket sjuk? -Jag har lite ont i magen.
Jag har lagt på ett varmt grytlock.
-Varma grytlock är bra mot magont. -Jag tror att det måste värmas.
Det gör jag. Jag är så van vid sjukvård.
Ja, då kan du ge mig ett glas saft.
Visst kan ni få se tummen. Det är den märkvärdigaste i hela Lönneberga.
Var lagom morsk, blodförgiftning kan vara långvarig.
Man kan vara sjuk länge efter man har blivit bra.
Jo, och får man sen lungsot också...
Jo, det var så sant. Doktorn skickade med mig ett brev.
''Ni kan vara stolta över er pojke'', stod det.
Emils mamma skrev i sin skrivbok.: ''Min Gud vad det tröstade''-
-''mitt arma modershjärta som så ofta har förtvivlat om Emil. ''
-Nu kan vi ju gifta oss till våren. -Nej, det lovar jag inte!
Nej...jag har en tumme till. Jag kan få blodförgiftning i den också.
Då gräver jag ner den norr om huset. Jag kör inte till Mariannelund igen.
Man får passa sig för vad man säger.
Nu, pappa...
Aaaaj!
-Hur mycket värmde du? -Som ett strykjärn, ungefär.
-Jag hämtar kalklinimentet. -Jag stiger upp.
lngen människa kan vara sjuk här i huset sen Emil har kommit hem.
Sång Hujedamej, sånt barn han var ej värre tänkas kan
Och Emil var det namn han bar ja, Emil hette han
Sing-dudel-dej, sing-dudel-dej, sing-dudel-dudel-dej
Sing-dudel-dej, sing-dudel-dej hu-jeda-jeda-mej
Sing-dudel-dej, sing-dudel-dej, sing-dudel-dudel-dej
Sing-dudel-dej, sing-dudel-dej, hu-jeda-jeda-mej!
Textning: Maria Lindgren WWW.undertext.se